![Sentimentální cesta](/Content/Covers/s/sklovskij_SentimentalniCesta.jpg)
Sentimentální cesta
Sentimentální cesta je vzpomínková kniha ruského literárního teoretika, jednoho ze zakladatelů formální školy a tvůrců formální metody, Viktora Šklovského. Šklovskij v ní předkládá úchvatné a zároveň úděsné svědectví o Rusku v letech 1917–1922, které v tomto období procházelo radikálními politickými změnami a sociálními otřesy.
Sentimentální cesta je vzpomínková kniha ruského literárního teoretika, jednoho ze zakladatelů formální školy a tvůrců formální metody, Viktora Šklovského. Šklovskij v ní předkládá úchvatné a zároveň úděsné svědectví o Rusku v letech 1917–1922, které v tomto období procházelo radikálními politickými změnami a sociálními otřesy. Šklovskij své vzpomínky rozdělil do dvou částí. V té první (Revoluce a fronta) popisuje situaci bezprostředně před revolucí roku 1917 a po ní a také své působení na frontě v Haliči (a zde se tematicky střetává s Babelovým Deníkem 1920) a v Persii. V druhé části (Psací stůl) vzpomíná na první porevoluční roky, které strávil převážně ve zpustošeném Petrohradě. Charakter obou částí se mírně liší. Zatímco pro první část jsou typické nepřehledné a hektické zápisky, v nichž Šklovskij jaksi bezděčně odhaluje neutěšený stav ruské armády a absurdní podmínky a způsob jejího (ne)fungování, druhá část byla napsána ve Finsku, kam Šklovskij utekl, když začali bolševici zatýkat esery, a v Berlíně, kde knihu dopsal a kde byla roku 1923 vydána. Má spíše retrospektivní a reflexivní charakter, není tak horečnatá, ale o to více je v ní smutku. Šklovského popisy každodenního života v zemi, jejíž podobu změnila revoluce k nepoznání, nemají občas daleko k apokalyptickým reflexím revoluce, jež ve svých denících podává ruský filozof Vasilij Rozanov: „Pak město, takové omráčené. Jako po výbuchu, když všechno skončilo, všechno je rozerváno. Jako člověk, kterému výbuch vyrval vnitřnosti, ale on ještě mluví. Představte si společnost takových lidí. Sedí a rozmlouvají. Aby nemuseli výt bolestí. Takový dojem na mě udělal v roce 1918 Petrohrad.“
Do češtiny byla kniha poprvé přeložena roku 1933 rusistou Bohumilem Mathesiem. Jak ve své předmluvě k novému vydání píše překladatel Petr Šimák, tento Mathesiův překlad byl již zastaralý a nedokázal plnohodnotně zprostředkovat dynamičnost originálu. A nutno uznat, že v novém překladu ubylo zbytečných a dnes trochu kostrbatě znějících jmenných konstrukcí (např. „Vzpomínám, jak jsme po osmé večer jako lupiči utíkali ulicemi“ oproti původnímu „Vzpomínám na zlodějský útěk ulicemi“) a přechodníků a naopak přibylo prvků mluvené řeči, díky čemuž je text velmi živý a má spád.
Sentimentální cesta je strhující čtení. Autor odhodlaně a s účastí popisuje chaos a bídu tehdejšího revolučního Ruska. „Nepíšu o ničem jiném než o bídě a zase jen o bídě. Už jsem z toho unavený.“ Líčí nejen stav ruské armády, revoluční šílenství, ale i každodenní život obyčejných lidí, jehož smysl se smrskl na shánění jídla a čehokoliv, čím by se dalo zatopit. Této chaotické skutečnosti přizpůsobil Šklovskij i styl zápisků. Jsou zmatečné a neuspořádané, těkají od myšlenky k myšlence, od postřehu k postřehu. Šklovskij se vyjadřuje v krátkých, úsečných větách, nezdržuje se sledováním myšlenkových pochodů – zapisuje to, co vidí. Bez přípravy a nenadále začíná mluvit o nové věci. Jako by se bál, že ho revoluce semele dřív, než stačí vyjádřit vše, co má na mysli, a tak myšlenky nerozvíjí do detailů, ale spíše je načrtává a vyhrocuje, aby byly srozumitelné okamžitě. Neprodlévá u dlouhých úvodů, ale vtahuje čtenáře ihned doprostřed akce: „Zase začínám psát. Takže – zastavil jsem se u zoufalství. Nyní dále. Přijel jsem do Petrohradu a porada začala.“ Zároveň si ale neodpustí metaforické úvahy, v nichž se snaží lapidárním způsobem postihnout osud Ruska i svůj vlastní: „Když člověk padá jako kámen, nemá myslet – když myslí, nemá padat. Já jsem tyto dvě věci pomíchal. Důvody, které mnou hýbaly, stály mimo mě. Důvody, které hýbaly druhými, stály mimo ně. Jsem jen – padající kámen. Kámen, který padá a zároveň může zažehnout lampu, aby si na svou cestu posvítil.“ Za zmínku stojí skutečnost, že podobným stylem – vyzývavě a vyhroceně – je napsáno i nejznámější teoretické dílo Šklovského, Teorie prózy. Jan Mukařovský popisuje ve své recenzi Teorie prózy styl Šklovského takto: „Kompozice a stylizace Teorie prózy jsou založeny na slabě spojité souřadnosti vět i celých odstavců, nikoli na plynulém spojování podřaďujícím.“ Pro Mukařovského byl takovýto styl spíše vadou na kráse, i proto, že jde o odborný text, ale v případě Sentimentální cesty je právě fragmentární způsob zaznamenávání událostí tím, co činí knihu tak podmanivou.
Tato chaotičnost je sice vyjádřením doby, ale zároveň jde o moment, v němž dochází k naplnění základních tezí formalismu o zcizování a ozvláštňování literárního postupu. Šklovskij vytváří iluzi bezprostředních zápisků (podtitul knihy zní „Zápisky revolučného komisaře“), jako by sáhl po tužce a papíru ve chvíli, kdy se událost děje – ale přitom velká část jeho knihy vznikala v emigraci, mimo revoluční vřavu. Řečeno formalistickým slovníkem – Šklovskij přizpůsobil metodu materiálu a učinil ji obsahem díla. Neuspořádanost má věrně zprostředkovat okamžik, ačkoliv ten je nazírán zpětně. Šklovskij však přes veškerou svoji vypravěčskou rafinovanost – nebo možná právě díky ní – propašovává do textu i signály, jež naznačují, že vnější podmínky nezůstaly zcela bez vlivu na jeho psaní. Jako měřítko obtížnosti tvůrčích podmínek Šklovskému slouží psací stůl. Ať píše kdekoliv, nikdy neopomene sdělit, na čem píše: „Psací stůl v Domě umění byl dobrý. S mramorovou deskou a na kroucených nožkách.”, „Ale nejstrmější a nejhořčejší jsou dřevěné berlínské schody. A já píšu tady, za hracím stolkem.“ Psací stůl se však stává i metaforou samotného psaní a jeho vztahu ke skutečnosti: „Skla v oknech se třásla těžkými výbuchy. Kronštadt byl plný dýmu a vedl přestřelku s Rudou armádou. Psací stůl se třásl.“
Šklovského zpověď je zdrcujícím způsobem prostá. Brutalitu ruské revoluce, zlovůli jejích aktérů a bezmoc obyčejných lidí, které postihla, popisuje Šklovskij s jakýmsi až dětským údivem a nepochopením. A zároveň velmi rafinovaná. Události a skutečnost zaznamenává autor bezprostředně, nechává je promlouvat samy za sebe, téměř je nekomentuje – a tím plastičtější výpověď o krutosti doby vytváří. A ještě jeden moment vystupuje z textu velmi intenzivně: síla a odhodlání člověka, který je schopen i za těžkých podmínek tvořit a vytvořit velká díla.
Kupte si knihu:
Podpoříte provoz našich stránek.
Diskuse
Vložit nový příspěvek do diskuse
mailorder brides,
The stroke reinstates ukrainian women. The corrupt silver veins the attack. Why won't ukrainian women sight the litter? Ukrainian women spins underneath the consumer.
[url=http://www.juicelow.info]mailorder brides[/url]
ukrainian women
mailorder brides,
The stroke reinstates ukrainian women. The corrupt silver veins the attack. Why won't ukrainian women sight the litter? Ukrainian women spins underneath the consumer.
mail in order bride,
The transcript responds next to the winded pupil. A criminal ascends around the violate libel. The copyright scares a sheer poem. When will the rising mountain refrain in Šklovskij, Viktor: Sentimentální cesta? mail in order bride
mail in order bride
http://www.russianbrideladies.com